Plán sestává z šesti fází. Zaprvé: Studovat lidi. Zadruhé: Sbírat hodně krve. Zatřetí: Poslat na Davannu člověka kvůli výzkumu. Začtvrté: Johnson sám je pokusný králík, na kterém se ukáže účinnost lidské krve. Zapáté: Pokud se ukáže, že krev funguje, přijde na řadu obsazení planety Země a podrobení si lidské rasy. Zašesté: Destruce celé planety Země. Tak pravil stejný Johnsonova druhu, se kterým se dá komunikovat prostřednictvím jakéhosi výtahu v obývací místnosti zmíněného domu. Jak by jistě řekl Charles Dickens: „Tohle nejsou zrovna nadějné vyhlídky.“ V každém případě platí, že by v tom musel být Vincent Price (a ten začal s Rogerem Cormanem spolupracovat až v letech šedesátých), aby se neobjevil někdo, kdo by v uvedených záměrech emzákům zabránil. Nebo se o to alespoň pokusil.
Tím spíše, že ten, který není z této planety, sice dokáže telepaticky, tj. silou vlastní myšlenky, přimět téměř kohokoli okamžitě udělat to, co po něm chce, nicméně jeho velkou slabinou je nadměrný hluk. Doktor na jeho nadlidskou schopnost svým způsobem doplatí. A tak bez obav dovolí, aby sestřička Nadine pracovala přímo pro pana Johnsona. Aby bydlela v jeho domě a dávala mu krevní transfuze. Zahrála si ji Beverly Garland (s Judy nepříbuzná) a nutno dodat, že vypadá jako typická pin-up girl. Však toho také režisér dvakrát „exploitačně“ využije. Poprvé při decentním převlékání za paravánem, kdy je kamera postavená tak, že Jeremy nic nevidí – na rozdíl od nás. A podruhé, když se Nadine natáhne u bazénu.
Když pomineme potencionální politicko-alegorický obsah a zůstaneme čistě u sci-fi, je třeba se poklonit způsobu, jakým scenáristé a režisér pracují s faktem, že Johnson je ryze humanoidní mimozemský tvor. Tohle málokdy přesvědčivě funguje – nejméně v Muži z oceli. A často to bývá iritující – nejvíce v Muži z oceli. Úplně jednoduše: Jednak to dává smysl z toho důvodu, že si vybral právě Zemi kvůli lidské krvi. Jednak se dají stylově využít ty zkázonosné oči. A jednak bude naznačeno, obyvatelé Davonny tady byli už před námi a jsou jaksi skuteční otcové pozemšťanů. Čili se jedná o koncept, jaký můžeme vidět v tvorbě spisovatele Ericha von Dänikena nebo třeba v Prometheovi. A když už došlo na zmínku o Johnu Carpenterovi a vlastně i Riddleym Scottovi, nutno podotknout, že tak jako přišel v Dark Star první jmenovaný se specifickým „nízkorozpočtovým“ mimozemšťanem, přichází v Not of This Earth Roger Corman s podobným, který by se navíc dal označit za předchůdce facehuggera ve Vetřelci. :-)
Not of This Earth se pyšní precizním a velice chytře napsaným scénářem, který by za určitých okolností mohl sloužit jako vzor pro současné a někdy zbytečně překombinované sci-fi. Například takový vlezlý podomní prodejce vysavačů se možná na první pohled nezdá, ale díky němu se dočkáme úsměvných, děsivých i napínavých momentů. Samotnou kapitolou je pak finální auto-moto honička, která celý film posouvá na vyšší úroveň, přestože rozuzlení jest vzhledem k předchozím událostem předvídatelné a přestože se rozpočet pohyboval kolem 100 000 dolarů. Bylo zapotřebí natáčet rychle, kvůli čemuž se charismatický Paul Birch, představitel Johnsona, ještě před koncem produkční fáze rozkmotřil s Rogerem Cormanem. Na výsledku se to naštěstí nijak nepodepsalo a závěrečný záběr jenom dokazuje, že tohle dílo v pohodě obstojí v konfrontaci i s těmi několikanásobně dražšími, jaká vznikla v současnosti. Ačkoli se tvůrci patrně připravili o možnost stvořit vskutku výživné pokračování. Každopádně Not of This Earth potvrzuje, že to kolikrát skutečně není o vysokém rozpočtu, ale o dobře napsaném scénáři a kreativitě.
FILM JE V DOBRÉ KVALITĚ V ORIGINÁLNÍM ZNĚNÍ KE ZHLÉDNUTÍ TADY
RECENZE NA ÚTOK KRABÍCH MONSTER JE K PŘEČTENÍ TADY
FOTO: cinema.de