Miami zaplavila velká voda, čili se z něj staly Benátky. Vyskytují se tady bohatí baroni, kteří si žijí pěkně v suchoučku za vysokou zdí. Nick Bannister byl v nějaké válce a teď podniká. Neprodává však lodě, ale provozuje místečko, ve kterém položí lidi do speciální nádrže (nikoli nepodobné té, ve které byli tušitelé) a oni můžou znovu prožít svoje vzpomínky. Třeba na oblíbeného pejska nebo slečnu/manželku. Pomáhá mu kolegyně přezdívaná Watts (vzpomeňme na Murph z Interstellaru), která řeší jakési osobní trauma. Velký problém tohoto systému spočívá podle mě v tom, že jak ona, tak Nick, vidí na speciální holografické síti vzpomínky daného člověka. Co kdyby si někdo chtěl znovu prožít svoji návštěvu hampejzu? Nebo naopak intimní setkání s manželkou? To jsou přece extrémně citlivé osobní zážitky, u nichž by nikdo jiný neměl být přítomný! Jasně, ve městě, které zaplavil oceán, se to asi tak nebere.
Ale stejně – není lepší v takovém případě rovnou využít služeb té zážitkové agentury z Tenkrát podruhé? Tam přece není nutné ulehnout do roztoku se speciálním zařízením na hlavě. Navíc, svoje důležité vzpomínky si přece každý může sám vyvolat kdykoli chce, protože takové má nesmazatelně uložené v paměti. Jako když k Nickovi do firmy poprvé vstoupila ONA. Mae. Říká, že se jmenuje Mae. A je naprosto okouzlující, hotová femme fatale. Brzy si spolu začnou, ale jednoho dne tahle tajemná žena není nikde k nalezení. A tak si Nick začne ohledně Mae pokládat otázky stejné, jako si Marv pokládal o Goldie. Bez jeho voiceoveru bychom se tedy určitě obešli, tak jako bychom se obešli bez té třikrát opakované sekvence o vyprávění příběhu se šťastným koncem.
Reminiscence jakoby se zároveň snažila o nějaký larger-than-life přesah á la Joker. Jenže to nefunguje. Patrně i proto, jak se pořád lacině hraje na emotivní strunu – viz odcizená dcera Watts. Jediný výraznější twist je vlastně o tom, že zatímco obvykle záporák odříká svůj plán hrdinovi, tentokrát se to odehraje v opačném gardu. Ačkoli tenhle hrdina není úplně slušňák, což je póza, kterou Hugh Jackman umí zahrát výborně. Rebecca Ferguson pak dost možná dostala jediný pokyn: „Buď sexy.“ Reminiscence je vizuálně trochu kýčovitě podaný projekt, ze kterého se téměř jistě novodobá klasika nestane. Ale to neznamená, že by byl odsouzeníhodný. A to píšu i přesto, že se ve finále můžeme cítit trochu podvedení. Jelikož místo temnějších směrů, kdy „nevědomost chrání před nebezpečím“ a „minulost může člověka pronásledovat“ dostáváme víceméně pohádku o tom, že láska jakožto cit hory přenáší a je hrozně bezva.
INFORMACE O BONUSOVÉ SEKCI NA BLU-RAY JSOU K DISPOZICI TADY
FOTO: Warner Bros.