Prvně Jackie uvidíme v autě, kde není sama, ale s výše jmenovaným chlápkem (ne, nejde o mexického prezidenta!). Později se to Lou dozví a naštve se, protože jí Jackie přece řekla, že ji taky zajímají jenom holky. I Daisy zajímají holky. Vlastně na to, jak je to malé město, je tady těch holek na holky opravdu hodně. Každopádně, párkrát se musíme ptát, jak je to ve skutečnosti s tou láskou mezi Lou a Jackie, které sdílí vlastně jen málo společných zájmů a pohledů na věci okolo. Není to pouze o manipulaci a využívání? Chtěla si Lou při dialogu s Daisy zachránit krk, anebo tuhle dotěrnou holčinu schválně popletla, aby bylo později případně snadnější se jí zbavit? Vztahy tady vlastně po určitou dobu nehrajou pořádně roli, protože druhá strana vás klidně může hodit přes palubu, ať už je to vaše přítelkyně, vaše dcera, vaše ségra, váš otec nebo vaše švagrová.
Tam, kde se mužští režiséři zdráhají přitlačit na pilu, co se zobrazování násilí týče, tam se Rose Glass neváhá odvázat. Ztracená krvavá láska je – pochopitelně na rozdíl od Bláznivé zatracené lásky – jako horečnatý sen, během kterého se muže stát opravdu cokoli, což je někdy až kontraproduktivní, ale rozhodně to neznamená, že by tahle záležitost nestála za zhlédnutí! Režisérka do ní vnesla nekompromisnost Davida Cronenberga, humor bratří Coenů, potažmo Quentina Tarantina, trochu surrealismu Davida Lynche či prvky typické pro film noir. Tenhle mix funguje překvapivě kvalitně, přičemž nutno zdůraznit, že Rose Glass neopisuje, pouze se inspiruje! Nepochybně se vyplatí ji nadále sledovat, jelikož talent jí nechybí a ví, proč dělá to, co dělá.
Všechno se odehrává v závěru 80. let, jelikož v největším městě Německa právě spadla Berlínská zeď. Po vizuální stránce tenhle titul poměrně dost připomíná projekty Nicholase Windinga Refna, především tedy ten s názvem Jen Bůh odpouští. Ovšem co se čistě atmosféry týče, chtělo by se napsat, že jej taková MaXXXine, jež se odehrává ve stejné dekádě, strčí do kapsy, nicméně ono zrovna tohle srovnání není úplně na místě, protože v tomto případě se, jak uvedeno, míchá dohromady více (sub)žánrů, včetně lesbické krimi romance, což skýtá potřebu určité stylizace. Každopádně platí, že v téhle části světa, kde je v posilovně fakticky pomalu až cítit ten smrad z potu, by chtěl přežívat málokdo.
Ví to i Lou, která by odtud proto ráda zmizela, ale možná celou dobu vážně jen čekala na někoho jako je Jackie, která ji díky své vyrýsovanosti jistě dokáže ochránit, poněvadž fyzická síla jí schází – na rozdíl od vychytralosti a znalosti řešení problémů zločinců. Termín „silná ženská hrdinka“ tady lze doopravdy brát hlavně v tom fyzickém slova smyslu. I když, trefnější bude spíše antihrdinka, protože v Zatracené krvavé lásce bychom pohledali postavu, jaké bychom mohli naplno držet palce. Nabízí se Beth, tedy ségra Lou, ale ta je sama ztracená, neboť nevidí, co vidět má. V každém případě, Jena Malone ukázala, že se někdy neříká náhodou, že není malých rolí. Ač Beth nemá mnoho prostoru, rozhodně na ni nezapomeneme ani dlouho po zhlédnutí tohoto vpravdě nevšedního bijáku.
Samozřejmě, nemáme jistotu, že si Jackie jako malá hrála s panenkami, ale to vlastně není ani důležité. Mnohem důležitější je fakt, že si prostě jde za svým, což je v jejím případě účast na té kulturistické soutěži. Klidně kvůli tomu opustí přítelkyni a vystaví se riziku, že se znásobí podezření policajtů, že má prsty v těch nepříjemných událostech. Dodnes nejslavnější kulturista všech dob, tedy Arnold Schwarzenegger, si taky šel za svým, když chtěl vyhrát. Podstatný rozdíl spočívá akorát v tom, že denně makal v posilovně a steroidy bral v zanedbatelném měřítku. Jackie je zkrátka komplikovaná postava, od které dá ruce pryč i její matka, a která si věci ještě víc komplikuje tím, že se řídí emocemi. S tím souvisí, když šla řeč o těch nejistotách, že vlastně průkazně nevíme, jestli Beth skutečně zmlátil ten, o kterém si všichni myslí, že to udělal.
Zatracená krvavá láska je film, který měl našlápnuto stát se v určitém smyslu dramatem až shakespearovských rozměrů, nicméně k tomu mu přece jen něco chybí, jakkoli taky ukazuej třeba to, že láska může být přelétavá i nebezpečná. Rose Glass skvěle využívá postavy, které stvořila, včetně té kočky. Ze všech zúčastněných se jí podařilo dostat vynikající herecké výkony, což s takovými nevšedními postavami muselo jít samo. Katy O’Brien má hezkou tvář, čímž se kompenzuje to, že dívat se na takhle osvalenou holku nemusí každý kvitovat. A za sebe musím napsat, že se mně líbí směr nezávislých, nekonvenčních počinů, jakým se Kristen Stewart ve většinové míře vydala po sérii Twilight. Zatracená krvavá láska představuje v její kariéře další pozoruhodný korálek do této řady. Tentokrát natolik pozoruhodný, že to nakonec vyšlo … Inu, skoro na výbornou.
FOTO: Aerofilms